![626_340.jpg](/proxy.php?image=http%3A%2F%2Fwww.babelmatrix.org%2Fupload%2Fimage%2F626_340.jpg&hash=c950c19930fa4bbd855877060242b3c6)
Oravecz Imre
Az erdészet föltámasztása
hajnalodik,
harmat csillog a léckeritésen,
fölkel a felesége mellől,
csendben fölöltözik
és távcsővel, botszékkel,
puskával, tölténnyel,
bárcával, jelzőbaltával fölszerelve
világosszínű nyári egyenruhában kilép a kiskapun,
és szemlére indul az erdész,
hamar letér a kitaposott gyalogútról,
átvág egy levegős nyiladékon,
és a sűrűben folytatja útját,
időnként megáll, és körülnéz,
figyeli a fákban a növekedést,
figyeli a korhadást magában,
megkeresi és szétrugdossa a vadorzók csapdáit,
de gondosan kikerüli az ehető gombákat
és gyógynövényeket,
néha talál egy-egy tisztást az életében,
kisimítja rajta a mohát, ahol meggyűrődött,
fölállítja rajta a füvet, ahol lefeküdt,
de ez egyre ritkábban esik meg vele,
keresztez egy friss vágást,
és szavak nyomulnak a tudatába:
dorong, rönk, tuskó, forgács,
de kitessékeli őket,
és helyet csinál néhány fiatal csemetefanévnek,
azután tovább megy,
egyenként elaltatja a baglyokat,
és sorban fölkölti a vaddisznókat, szarvasokat, nyulakat és rigókat,
és kidörzsöli a szemükből az álmot,
és visszatér az erdészházhoz,
előveszi a mellényzsebéből az óráját,
rápillant, és fakereskedők, napszámosok és rőzse-
szedők jelenlétében
megnyitja az erdei napot
*
![314511556_d193dd6295.jpg](/proxy.php?image=http%3A%2F%2Ffarm1.static.flickr.com%2F102%2F314511556_d193dd6295.jpg&hash=9ea4b51611f8d2434d965134820bfaf2)